TEINIDRAAMAKUNINGATTAREN TUNNUSTUKSET
Perustuu Dyan Sheldonin romaaniin
Suomennos: Minna Vierimaa www.sdimediagroup.com
Hei sitten, kultaseni. Pidä itsestäsi hyvää huolta.
-Unohdit tämän, äiti. -Enkelini.
Olen niin huolissani yksin asumisestasi.
On kultaista, että olet huolissasi, mutta selviän kyllä.
Tulkaa, tytöt. Hei sitten, tipuseni.
Olen vapaa! Saan asua yksin New Yorkissa. Voin tehdä, mitä haluan.
Synnyin ja kasvoin New Yorkissa, universumin navassa.
Äiti oli nyt viemässä meidät toiselle planeetalle New Jerseyyn.
Oliko siis ihme, etten kestänyt sitä?
Voiko joku moittia, kun uneksin jääväni rakkaaseen kaupunkiini?
Mary! Nyt mennään!
Hyvästi, synnyinkaupunkini. Hyvästi, älylliset ärsykkeet.
-Hyvästi, Broadway. -Älä ole niin dramaattinen.
Tästedes olen Lola. Olen aina tiennyt, että oikea nimeni on Lola.
Syntymätodistuksessasi lukee Mary, ja siksi minä sinua sanon.
Tässä perheessä olen flamingo pulujen keskellä.
Hyvästi, New York ja kaikki mahdollisuudet tulla näyttelijäksi.
SAAVUT NEW JERSEYYN
HYLKÄÄ KAIKKI TOIVO
Ensin kannustetaan uneksimaan ja sitten viedään New Jerseyyn. Miksi?
-Tervetuloa Kuololaan. -Saako hän sanoa noin?
Vauhtia nyt! Mennään katsomaan uutta kotia.
-Se on vain ruohoa. -Sitä on joka puolella.
Makuuhuoneeni on veranta. Arkisuus on periviholliseni.
Epäoikeudenmukaisuus on toinen.
Ainoa lohtuni on Stu Wolff.
Hän on Shakespearen manttelin- perijä ja Sidarthurin laulaja.
Hän auttaisi minua synkässä lähiöelämässä.
Ennen menin kouluun metrolla ja bussilla.
Äimistelen yhä sitä, ettei koulumatka maksa enää mitään.
Dellwoodin koulu. Olen kuin häkkilintu hyvässä koulussa.
Ei kannata suhtautua kielteisesti asioihin, joita ei voi muuttaa.
Uusi paikka on kuin tyhjä näyttämö, jolle sijoitan käsikirjoitukseni.
Minusta tuntuu, että tähti on syntymässä. Se olen tietysti minä.
-Terve. -Hei.
Minä olen Lola Cep. Olen alun perin New Yorkista.
Minä olen Ella Gerrard, ja olen täältä alun perin.
Hei.
-Oletko nähnyt Sidarthuria lavalla? -En, mutta Stu on ihana runoilija.
-Minulla on heidän kaikki CD:nsä. -Onko?
Siinä Stu tanssii. Olen kerännyt hänestä kuvia Grammy-gaalasta.
Täällä hän asuu, ja tässä mekossa menen naimisiin hänen kanssaan.
Tässä hän menee limusiiniin. Tuo musta piste on hänen päänsä.
Hei, olen Carla Santini. Sidarthurko? Isäni on Stu Wolffin lakimies.
Isäsi on ollut hänen kanssaan samassa huoneessa!
Montakin kertaa.
-Asutko sinä nyt Swenskan talossa? -Lola Cep. Onko talollamme nimi?
Onko tuo muka sitä New Yorkin huumoria?
Newyorkilaiset oppivat nauramaan itselleen ja kaikelle pienestä asti.
Pääsin kerran New Yorkiin syntymäpäiväksi.
Valot olivat kauniita. Se todella on maailman upein kaupunki.
Olet sukulaissieluni. Park Avenue on jouluna kuin Linnunrata.
Paitsi että Linnunradalla ketään ei ryöstetä.
Istukaa paikoillenne.
Opettaja Baggoli, luokassa on uusi tyttö New Yorkista.
Niinpä onkin. Neiti Cep.
Tiedoissa varmaan lukee, että nimeni on Mary-
-mutta minua on sanottu Lolaksi kirkuvasta vauvasta asti.
En edes tunne koko Maryä.
Onpa hieno nimi, Lola. Tämä on Lola.
Istut muuten lempipaikallani historian tunnilla.
-Haluan olla keskipisteessä. -Löytyihän meiltä jotain yhteistä.
Olen ansainnut sen paikan, eikä uuden kannata kiinnittää huomiota.
-Minä satun pitämään huomiosta. -Relaa.
Sitä paitsi voisit unohtaa Ella- erakon. Hänestä ei tule suosittua.
Hän pukeutuu kuin poliitikonvaimo. Hän on niin hiiri.
Silmälasitkin ovat ihan vanhentuneet, mutten halua olla ilkeä.
Jos pelaat korttisi oikein, voit päästä meidän porukkaan.
Se onkin aina ollut suurin haaveeni.
Odota, Ella! Voinko tulla sinun seuraksesi?
Ulkona syöminen on ihanaa. New Yorkissa kaikki likaantui.
-Kuka tuo Suuri Santini oikein on? -Hän on kaunis, suosittu ja rikas.
Tarhassa hän puri nukeilta päät.
-Kuka tuo meille hymyilevä poika on? -Sam.
Sam!
Sam, tämä on Lola.
Hei.
Olet täällä siis ekaa päivää. Hauska tavata.
Nähdään taas.
En voi ottaa poikaystävää. Minun pitää keskittyä näyttelijänuraani.
Kolmen viikon päästä aloin tottua rikkaiden portteihin ja armaneihin.
Minunlaiseni tavikset halutaan pitää kaukana.
Kun Stu Wolff laulaa, jokin minussa haluaa aina kuulla lisää.
Lisää kuita, tähtiä ja musiikkia. Ihan kuin hän laulaisi minulle.
Minä tykkään Stevestä.
Stun kanssa voi olla vaikea tulla toimeen. Hän näyttää oikukkaalta.
Kaikki nerot ovat vainottuja. He kärsivät taiteensa takia.
-Leivonnaisia, tytöt. -Ihan kuin olisi kulmaravintolassa.
Kai äidilläsikin on leivonnaisia. Minä vain tekaisin ne mikrossa.
Äiti ei hyväksy mikroja. Hänellä on hyvin jyrkät mielipiteet.
Enpä ole kuullut, että kodinkoneita pitää vastustaa.
-Miksei äitisi pidä minusta? -Hänestä olet vähän outo.
Niinhän sinä oletkin. Vähän.
Anteeksi. Äitiäsi hän varsinaisesti pitää outona.
Äiti näki hänet kaupassa likaisissa haalareissa ja syömäpuikot tukassa.
-Sillä ei ole väliä. -Eikö? Hän synnytti minut.
Hän ravitsi haurasta olemustani. Suonissani virtaa hänen verensä.
-Totta kai sillä on väliä. -Vanhempani ovat vanhanaikaisia.
He eivät pidä siitä, että äidilläsi on kolme lasta eikä miestä.
Yksinhuoltajuus on tilapäistä. Karen oli ennen naimisissa.
-Niin voi käydä uudestaan. -Sanoit olleesi rakkaudenhedelmä.
Niin olinkin. Isä ja äiti olivat naimisissa ja hurjan rakastuneita.
Vanhempani rakastuivat tulisesti ensisilmäyksellä.
Isä oli kuin rokkitähti, ja äiti oli upea näky.
Loppu oli kohtaloa.
He menivät naimisiin ja yöpyivät aavikolla laskien tähtiä.
Minun vanhempani eivät uskaltaneet käydä Bermudan-risteilyllä maissa.
Minun olivat syvän ja koskettavan rakastuneita.
Heidän elämäänsä paransi vain minun syntymäni.
Jo sylivauvani uneksin, että saisin samanlaisen suhteen.
Sitten kaksoset saivat alkunsa. Olimme ikionnellisia.
Kuultuaan uutisen isä hyppäsi prätkänsä selkään-
-ja lähti ostamaan vaimolleen ja tuleville lapsilleen kukkia.
Yhtäkkiä.
JERRYN PIZZA: 101 TÄYTETTÄ
102 TÄYTETTÄ
Hän oli levällään pitkin 9th Avenueta ja 10th Avenueta.
Olen todella pahoillani. En osannut edes aavistaa.
Eikö olekin ironista?
Vanhempasi pitävät äitiäni yhteisön tuhoajana-
-kun hän oli vain kohtalon uhri.
-Mitä nyt? -Tykkään puikoista tukassasi.
Carla luulee olevansa Julia Roberts-
-joten en voinut olla kuulematta hänen puheitaan.
Juttelin opettaja Baggolin kanssa Pygmalionin tekemisestä.
Sanoin, että minusta on tylsää pysytellä alkuperäisversiossa.
Eikö muka pysyttäisi Shaw'n alkuperäistekstissä?
Emme ole 1800-luvun brittejä. Klassikot voisi sovittaa nykyaikaan.
Klassikot ovat klassisia.
Sen voisi sijoittaa New Yorkiin ja tehdä Elizasta kassan.
-Sinä kai esität Elizaa. -Totta kai. Osa on jo minun.
Kun muutin Kuololaan, uskoin, että tähti syntyy.
Aikoiko Carla Santini estää tuon syntymän?
En tiennyt, että Pygmalionin roolit on jo jaettu.
Olisin halunnut Eliza Doolittleksi. Jos saisin tilaisuuden...
Panin vasta ilmoituksen taululle. Koe-esiintymiset ovat perjantaina.
Kiitos.
George Bernard Shaw on suurenmoinen näytelmäkirjailija.
Lisäksi hän on myös kasvissyöjä.
Tulit juuri viime hetkellä, Lola.
Kerron juuri ajatuksesta, joka tuli mieleeni-
-meidän versiostamme.
Pygmalion on näytelmä, joka sijoittuu vanhaan Lontooseen.
Minun ajatukseni oli, että sijoitamme oman versiomme-
-nykyajan New Yorkiin ja että Eliza on ruokakaupan kassatyttö.
Professori Higgins on New Yorkin yliopiston professori.
Miten nerokas ajatus! Se sitoo näytelmän tähän päivään.
-Oliko ajatus teidän? -Kyllä. Ajatus oli minun.
Olen vain opettaja, mutta osaan ajatella.
Koska aiomme olla muodikkaita ja moderneja-
-olen myös lisännyt näytelmään nykymusiikkia.
Nimeksi sille olen antanut Eliza rokkaa.
Jokainen saa nyt esittää vapaavalintaisen laulun.
-Sitten luette vielä katkelman. -En ole harjoitellut laulua.
-Ei se mitään. Voit heittää lonkalta. -Aion suuntautua näyttelijän uralle.
En halua, että kukaan muistaa ala-arvoista koe-esiintymistäni.
-Kai minä kuitenkin yritän. -Jospa voisit yrittää ensimmäisenä.
Valitse mieluisa paikka näyttämöltä.
Jos meillä on onnea, hän kaatuu.
Haluaisin laulaa lempibändini Sidarthurin kappaleen.
Epäilys heräsi vasta aamulla. Sydän oli kylmä ja raskas.
Roolijako ilmoitettaisiin tänään.
Miksi olisin saanut pääosan? Opettaja ei ollut sanonut mitään.
Carlakin hymyili.
-Kukas kurja se siinä. -Kukas karmea se siinä.
-Sinun jälkeesi. -Aivan. Minun jälkeeni.
Sain taas kerran haluamani roolin.
Ei ole mitättömiä osia, on vain mitättömiä näyttelijöitä.
Olen uusi Eliza.
-Mieletöntä! -Luulin, etten saanut sitä.
Minun rouva Higginsin roolini on paljon kiintoisampi kuin Elizan.
Vaikka se ei ole päärooli, se on syvällinen ja moderni hahmo.
-Sen minä halusinkin. -Hyvä, sillä muuta et saa.
Näytän, millainen kouluni on.
-Oliko tuo uhkaus? -Ehdottomasti.
Eliza rokkaa.
-Onnea. -Tämä on maailman paras päivä.
Tässä tulee jymyuutinen Sidarthurin faneille.
Bändi hajoaa. Aivan, Sidarthur on menneisyyttä.
Stu Wolff sanoi, ettei enää koskaan tee bändin kanssa töitä.
Soitetaan bändin muistoksi kappale Always Morning.
MAAILMANLOPPU
Se ei voi olla totta.
-Mitä nyt? -En saa henkeä.
-Kuulin. -Kiitos, että tuet meitä.
En voi uskoa tätä. Tein lehtisiä, joissa kehotetaan protestoimaan.
Näiden pallojen myötä Sidarthurin tähdet nousevat tähtien joukkoon.
Vertauskuvallisesti tietenkin.
On tapahtunut maailmankaikkeuden kamalin katastrofi-
-eikä kukaan ole millänsäkään.
Minä voitin taas tietenkin. Kuka on seuraava?
-Oletko hullu? Carla on mestari. -Siihen tulee muutos.
-Olet huippuhetkesi nähnyt. -Hyppää laudalle.
Isäni, joka on Sidarthurin lakimies-
-soitti juuri kännykkääni ja kertoi, mitä oli saanut selville.
Tätä ei ole julkistettu, mutta bändi pitää jäähyväiskonsertin ensi kuussa.
Isällä on jo VIP-liput, mutta se ei ole paras juttu.
Sen jälkeen pidetään mielettömät bileet bändin parhaille kavereille.
Arvaa, kenellä on kutsu.
-Minulla ja Ellalla. -Niinkö?
-Miten sen teitte? -Vanhempien suhteilla.
Mitä suhteita sinulla muka on?
-Voitin taas. -Se ei loppunut vielä.
Äidillä on suhteita.
Marsh Foreman, bändin manageri, osti äidiltä yhden työn.
Äiti muisti ihastukseni, joten hän hankki kutsut.
Äitisi on aikamoinen kipontekijä.
Lola Cep voitti. Pane nimi muistiin.
-Miksi sanoit, että meillä on kutsut? -Olisit tehnyt ihan samoin.
En olisi valehdellut. En voisi kuvitellakaan toimivani samoin.
-Carla Santini tekee minut hulluksi. -Hänen hoitajansa ovat laitoksessa.
Hän sai jotain, jolla voi nöyryyttää meitä loppuelämämme.
-Se vähän riippuu. -Mistä?
-Menemmekö vai emme. -New Yorkin konserttiinko?
-Meitä ei ole kutsuttu. -Ei tarvitsekaan olla.
Toiset newyorkilaiset käyvät vain kuokkimassa julkkisten juhlissa.
-Äiti ei päästä minua. -Se hoituu kyllä.
Oletko sinä mielenvikainen?
Meidän on pakko mennä. Tässä on ylpeys kyseessä.
-Onko lohessa jotain vikaa? -Minulle ei maistu. Minä kärsin.
Niin minäkin. Minulta puhkeaa hammas.
Minun kipuni on sydämessä.
Sidarthur on hajonnut. He pitävät vikan konserttinsa New Yorkissa.
Hyvää yötä, rakkaat prinssit. Rokki- enkelien kuoro laulaa teidät uneen.
Anna kun arvaan. Haluat mennä siihen konserttiin.
Jos näen heidät lavalla, se kantaa minut tyhjien vuosien läpi.
Minusta nuoret ja rokkikonsertit eivät sovi yhteen.
Miten voit tehdä tämän?
-Valvoit vauvan untani. -Haluan, että pysyt hengissä.
Hän ei kuunnellut unelmiani edes atomin murto-osan vertaa.
-Entä Ellan äiti? -Ella ei kysynyt.
Tämä purisi 10 dollarin rakennekynnen poikki, jos tietäisi.
-Se siitä sitten vai? -Ei. Otan asian omiin käsiini.
Aivan.
Kiva kaulakoru.
Minulla on ollut se kuusivuotiaasta. Se on jo melkein antiikkia.
-Kivat bootsit. -Kiitti. Sinulla on kiva hymy.
-Syömään, Mary! -Olen nälkälakossa.
Kuten Gandhi, jonka brittiläiset ajoivat äärimmäisyyksiin.
En syö, ennen kuin päästät minut konserttiin.
Kahden minuutin päästä brittiläiset tulevat raahaamaan sinut pöytään.
Tule sisään, jos on pakko.
Draamakuningatar on gandhina jo toista päivää.
Hyvä on, yritän. Isä kysyy, voiko hän viedä sinut konserttiin.
Hei, isä. Kiitos tarjouksesta, mutta kuolisin häpeästä.
Selvä. Minäkin rakastan sinua.
Niin. Selvä. Minä kysyn.
-Entä tämä? Isä hakee sinut pois. -Niin kuin pikkupenskan tarhasta!
Haluatteko hukuttaa minut häpeään?
Hukutamme hänet häpeään. Hei sitten.
-Tänä iltana sinä syöt. -Kuoleeko Mary?
Ei tietenkään kuole-
-mutta täällä haisee kuolleelta. Mikä täällä haisee?
Et saa viikkorahaa kuukauteen. Tapaus käsitellään uudelleen sitten.
Tarvitsen rahaa nyt. Etkö voi siirtää sitä ensi kuulle tai syyskuuhun?
Olen etsinyt teitä joka puolelta. Teidän on pakko nähdä nämä.
Ne tulivat postissa painotuoreina.
-Joko saitte omanne? -Minun tulivat eilen, mutten kersku.
Myöntäkää nyt vain, ettei teillä ole lippuja.
Siellä on paljon kuvaajia. Voisimme mennä samaan valokuvaan.
Sinäkin pääset kuvaan mukaan, Ella.
Ehdottomasti. Olen paikalla.
-Oikeastiko? -Niin kai.
-Minulta riittää kummallekin. -Maksan heti takaisin, kun pystyn.
Kun saan ekan ison elokuvaroolini, vien sinut Eurooppaan.
SIDARTHUR LOPPUUNMYYTY
No mutta hei. Voisin jäädä juttelemaan, mutten halua.
Kali Stevensin perhekin joutui muuttamaan Clevelandiin.
-Nähdään konsertissa! -Jos vain pääsisimme.
Niin vähäpätöinen asia kuin liput eivät saa estää meitä.
Pimeä lipunmyynti on New Yorkin parhaita puolia.
Jos menemme, kuolen varmasti ja vanhempani saavat tietää.
Sitten rouva Higgins sanoo: "Mitä nyt aiot, ystävä hyvä?"
Ilkeän Carlan luona on juhlat esityksen jälkeen.
Kaikki ovat hienoissa vaatteissa, ja haluan olla parhaimmillani.
Auton korjaus maksoi 600 dollaria, ja tarvitsen uuden keramiikkauunin.
Voisitko olla parhaimmillasi jossain vanhassa?
Yritän keksiä jotain.
64 tunnin päästä näemme miehen, joka on tehnyt upeita biisejä-
-eikä minulla ole vaatteita!
Tarvitsin jumalaisen mekon-
-jossa näyttäisin 25-vuotiaalta, jolla on oma nimikkoparfyymi.
Sen piti olla erikoinen, loistelias ja kantaa ottava-
-jos meinasin, että Stu Wolff huomaisi minut.
Sama kai jos menen tässä. Ei ole muutakaan.
Olen vain seko punapää, joka ei osaa pukeutua.
Keksin kyllä jotain päälle pantavaa. Asusteet piristävät aina.
En osaa valehdella. En voi sanoa, että olen täällä yötä.
En voi mennä New Yorkiin vanhemmilta salaa.
Emme mene salaa. Hekin ovat New Yorkissa, mutta eri tilaisuudessa.
En lähde.
Meidän kuuluu tehdä tällaista.
Muissa kulttuureissa 15-vuotiaat ovat isoäitejä ja ilman lupaa.
Ei ole vikamme, etteivät he ymmärrä, että meidän pitää lentää pesästä.
Luonto kehottaa meitä, ja vanhempamme ovat hyviä.
He rakastavat meitä. He tosiaan rakastavat meitä.
Heistä olisi varmaan kamalaa, jos sattuisi jotain.
Odota tässä.
-Älä itke. Kaikki selviää. -En voi valehdella.
On uskomatonta, miten oikeassa joskus olet.
Ella ja minä kaipaamme aikuisen valvontaa, joten minulla on ehdotus.
Viet meidät junalle päivänvalossa.
Ellan vanhemmat voivat olla New Yorkissa asemalla vastassa.
He vievät meidät konserttiin, ja yövymme heidän hotellissaan.
-Minun pitää jutella heidän kanssaan. -He eivät vain tiedä tästä mitään.
Yritä muistaa, että asumme lähiössä.
Voisit lipsauttaa myös, että mikrot eivät olekaan niin vaarallisia.
Marystä tuntuu, että hänen on pakko päästä konserttiin.
Tuntuuko sinustakin, että sinun on pakko nähdä nämä Sidarthurit?
-Se on viimeinen konsertti. -Mikset tullut kysymään meiltä?
En tiennyt, että voisin.
Äiti ja minä olemme menossa kaupunkiin viikonlopuksi.
Voimme hakea heidät asemalta, ja he voivat asua Hiltonissa.
Se olisi hienoa.
Ihan kuin tämä olisi kirjoitettu tähtiin.
-Opettaja, korko on katkennut. -Ei!
Kuunnelkaa, kaikki! Yleinen tiedotus!
Rooliasut ovat pyhiä.
Olkaa niin ystävällisiä.
Mitä Stu Wolffin bileisiin pannaan päälle? Siellä on paljon julkkiksia.
Samaa kuin yleensä tällaisiin illanviettoihin.
Lola-kiltti! Voi herttinen sentään!
Rikollinen elämä ei houkuta minua, mutta tarvitsin Elizan mekon.
Sinun ei ole pakko suostua. Lupasit auttaa, mutta tämä voi olla liikaa.
Käyn tarpeistohuoneessa yhdessä hetkessä.
Viisi, kuusi, seitsemän ja kahdeksan.
En yleensä ole epäammattimainen, mutta Sam vaaransi henkensä-
-ja kymmenen tunnin päästä seisoisin Stu Wolffin edessä.
Hetkinen. Nyt riittää!
Anteeksi vain!
Olen pahoillani.
Jospa olet sekaisin, kun illan konsertti jännittää sinua.
Onko teidän pakko jutella, Lola ja Carla? Ensi-ilta on viikon päästä.
Haluaisin edes yhden kunnollisen harjoituksen.
Nyt meidän on syytä vetää henkeä oikein syvään.
Vielä kerran.
Ravistelkaa! Jatkakaa vain ravistelua.
Käyn hakemassa yhden asian tarpeistosta.
-Minä voin hakea sen teille. -Ei tarvitse. Se on lukkojen takana.
-Sivulla 42 katson alas häveliäästi. -Pois tieltä!
-Emmekö voi palata takaisin? -Mene nyt pois tieltä.
Ole ystävällinen ja mene pois tieltä.
Tämäpä merkillistä. Miksei ovi ole lukossa?
-Panen oven aina lukkoon. -Meillä on kotona sama lukko.
Joskus se toimii ja joskus ei. Sitä ei koskaan tiedä.
-Mitään ei näytä puuttuvan. -Miksi jotain puuttuisi?
Minusta tuntuu, etten oikein hallitse vuorosanojani.
Miten niin et hallitse? En halua edes puhua tällaisesta asiasta.
Sinä saat minut hermostumaan.
-Haluan näyttää jotain näyttämöllä. -Olet tehnyt ihan liikaa töitä.
Sinun pitäisi yrittää pitää viikonloppu vapaata ja rentoutua.
En ole ennen rentoutunut, joten kai sitä voi kokeilla.
Sinun todella kannattaisi.
-Olin aivan paniikissa. -Olin juuri ottamassa mekon.
-Kiitos kuitenkin. -Miten niin "kuitenkin"?
Katso luukun alle.
Oletko ihan tosissasi?
Nopeasti nyt! Emme saa myöhästyä junasta.
-Miten voit varastaa Elizan mekon? -Lainasin sitä vain.
-Kysyitkö luvan? -En suoranaisesti. Sam...
-Panitko Samin varastamaan sen? -Sam lainasi sitä.
-En pysty tähän. -Et saa nyt tulla katumapäälle.
Anna edes yksi ihana hetki, jos saan istua loppunuoruuden vankilassa.
Sen on parasta olla mieletön konsertti.
En tule lähellekään niitä pimeitä tyyppejä. Ota sinä rahat.
Oletpa sinä kaunis. Sinä myös, Lola.
Niin todellakin. Kumpikin.
Hotelli on vain parin korttelin päässä teatterilta.
Olemme huoneessamme kahdeltatoista yöllä.
-Onko teillä liput ja rahat? -Ostamme liput.
-Viemme teidät sitten. -Ei ole mitään hätää.
Se on vain pieni konsertti.
Pää pystyyn ja eteenpäin mars.
Lippumme ovat ovella.
-Etsi jotakuta, joka myy lippuja. -Eikö täällä ole lippukojua?
Heidän kanssaan pitää olla kovana. Pitää tinkiä.
-Paljonko liput ovat? -165 dollaria, paikat ihan edestä.
-Rahaa ei jää kaiken varalle. -Mitä siitä, jos näkee Stu Wolffin!
Rahat ovat meikkipussissasi.
-Mitä nyt? -Meikkipussini ei ole täällä.
Sen on pakko olla. Milloin näit sen viimeksi?
Junassa. Panin sen... käsienpesualtaan taakse.
-Ehkä tämä on karma. -Meidän pitää mennä ryhmässä.
Sisään livahtaminen on ala-arvoista, mutta en keksi parempaa sanaa.
En ole ikinä livahtanut minnekään. En pysty. Minua pelottaa kamalasti.
Se on ramppikuumetta, joka menee ohi. Tule vain perässäni.
Mitähän biisejä he esittävät? Toivottavasti Love Loserin.
Olen odottanut tätä ikuisuuden.
Hetkinen! Saisinko nähdä lippusi?
Lippuniko? Totta kai.
Se ei ole täällä. Olen kai pudottanut sen.
Ilman lippua jäät ilman konserttia.
-Haluan nähdä esimiehesi. -Hän on tuolla ulkona.
Tule ovelle!
Mene Stun luokse.
Pysy siinä äläkä liiku. Tulen sinne.
Minun pitää olla serkkuni turvana. Hänellä on harvinainen kakomistauti.
Hän ei saisi olla yksin. Tuolla hän kakoo eikä saa henkeä.
-Minun pitää olla hänen kanssaan. -Sehän sopii.
Olipa hyvä suunnitelma.
-Mennään jo hotelliin. -Ja jäisimme paitsi konsertista!
-Emme ole konsertissa. -Stu on tässä ihan lähellä.
-Sitten hän tulee jälkibileisiin. -Ajatuksenkulkusi on uskomaton.
Älä jätä minua! Tule takaisin!
-Mitä sinä teet? -Menen takaisin hotelliin.
Mitä jos kaikki luovuttaisivat? Ei olisi USA:ta, sähköä eikä TiVoa.
Ei voisi nauhoittaa ohjelmia-
-emmekä näkisi Renée Zellwegeriä tai Christina Aguileraa.
Jos kaikki luovuttaisivat, istuisimme Euroopassa savimajoissa.
Ehdotin vain palaamista hotelliin.
Etkö halua nähdä Carlan ilmettä, kun ilmestymme juhliin?
-Hyvä! Sitten mennään Sohoon. -Emme edes tiedä, missä Stu asuu.
Minulla on...
-Valokuva ovesta! -Se ei ole vain ovi.
Se on musta ovi, jossa on lasiruudut. Usko vähän.
Soho on New Yorkin taiteellinen sielu ja lisäksi ihan kulman takana.
Onko 67 korttelia "kulman takana"?
Oletko valmis?
-Joku mies seuraa meitä. -New Yorkin rikollisuus on laskussa.
Joku mies koiran kanssa seuraa meitä.
Pysy siinä, niin hoidan asian. Newyorkilaiset taitavat tällaisen.
-Miksi olet täällä, isä? -Äiti soitti.
-Hän oli huolissaan. -Hän syntyi huolissaan.
-Minne olette menossa? -Juhliin.
-Pikkusade ei estä minua. -Minä tykkään juhlista.
Jos tulet, Stu Wolff pitää minua lapsena. Odota ulkona.
Jos näen jotain epäilyttävää, tulen sisälle. Tykkään juhlista.
Kiitos, isä. Pysy kauempana, sillä kaverini pelkää.
Pidän teitä silmällä.
Hän ei enää vaivaa meitä. Joko olet valmis pitämään hauskaa?
Me mennään bileisiin kanssa Sidarthurin
Se oli Santinin auto.
-Lola Cep ja Ella Gerrard. -Kutsut, kiitos.
Ne unohtuivat konserttiin.
Nimemme ovat listalla.
-Siinä ne ovat? -Tohtori ja rouva Lawrenceko?
He ovat äitini ja isäni.
Äidille tuli ihottuma, ja isä leikkaa.
Etkö sanonut nimesi olevan Cep?
-Voisinko soittaa vanhemmilleni? -Mene soittamaan puhelinkioskista.
Hän on mokaillut ympäri maailmaa. Se ei ole enää minun ongelmani.
Steve! Rakastan sinua!
Tämähän on kuin seuraisi Heathcliffiä nummilla.
-Ota jo rennommin. -En halua menettää henkeäni.
-Minnehän hän menee? -Jonnekin upeaan paikkaan.
Onko tämä sinusta upeaa? Minua alkaa ihan oikeasti pelottaa.
Mehän olemme aikuisen seurassa.
Hän ei ole seurassamme eikä aikuinen, vaan rokkitähti.
Herra Wolff! Auta minua nostamaan hänet sieltä.
-Hän haisee kuin rankkitynnyri. -Muista sisäinen kauneus.
-Nyt hän vielä itkee. -Tajuatko, mikä onni meillä oli?
Muut rukoilevat, ettemme istu viereen.
Viedään hänet loosiin, ennen kuin muut haistavat hänet.
Kaikki haluavat minulta jotain.
En ole mikään tavallinen tyyppi.
Luuleeko joku tuntevansa minut? Minäkään en tunne itseäni.
Kahvi tuo hänen vilpittömyytensä ja rohkeutensa esiin.
-Mitä saisi olla? -Luuletko, että minulla on ystäviä?
-Otamme vain kahvia. -En minä ainakaan.
Otan hampurilaisannoksen ja sipulirenkaita.
Tuo vain kahvia. Hän ei ole oikein syömäkunnossa.
Haluan hampurilaisannoksen! Onko se niin vaikeaa?
Pitäkää hänet kurissa. Pomo ei katsele hölmöilyä.
Mitä haluatte? Nimikirjoituksen, rahaa vai levytyssopimuksen?
Tämäkö muka on runoilija, joka valaisi synkimmät hetkesi?
Onko sinulla rahaa, Stu? Me unohdimme omamme junaan.
Arvasin, että halusitte rahaa. Katsokaa.
Ei mitään. Tuo ei ole sipulirenkaita.
Voitko uskoa, että olemme kahvilla Stu Wolffin kanssa?
-Minulla on niin paljon kysyttävää. -Hän on ihan liian humalassa.
Et ymmärrä taiteilijoita. Hän turruttaa sillä väkevät tunteensa.
-Kaikki nerot tekevät niin. -Haluan sipulirenkaita.
Tämä on donitsi!
Haluan sipulirenkaita. Nyt heti.
Mikä näitä poliiseja vaivaa? Olemmeko yhdessä? Keitä olette?
Kohtalo heitti meidät yhteen. Tämä on Ella.
Ella Gerrard, 58 Birch Hallow Road, Dellwood, New Jersey.
Vanhempani ovat Hiltonissa, enkä haluaisi joutua vangituksi.
Minä ostin äidilleni maton, kun hän täytti vuosia.
-Entä sinä? -Lola Cep, isäni on Calum Cep.
Hänen osoitteensa on 512 Bleeker Street, puhelin 212 555 0125.
Menkää istumaan, niin soitan pari puhelua.
Miksi valehtelit? He saavat selville, että isäsi on kuollut.
-Anteeksi, mutta keitä te olette? -Etkö pelkää vanhempiasi?
Olen taipunut kohtalooni, mutta miksi annoit tekaistun osoitteen?
-Todellinen sielusi tulee esiin. -Miksi valehtelit?
Enkä valehdellut. Isä asuu Bleeker Streetillä ja hänellä on Negus-koira.
-Sanoit, että isäsi kuoli. -Mitä nyt vähän liioittelin.
Vai vähän? Liioittelua on sanoa itseään pidemmäksi kuin on.
Se, että sanoit isäsi kuolleen, oli käsittämätön valhe.
Eikö meidän pitäisi ensin selittää Stulle?
-Miksi sanoit, että isäsi kuoli? -Onko hän kuollut? Milloin?
-Minulla oli syyni. -Mikä?
-Totuusko? -Totta kai. Muistatko, mikä se on?
Olimmeko me äsken kahvilassa?
Selitän hetken päästä, mutta nyt puhun hänen kanssaan.
Hyvä on. Tässä tulee koko totuus.
-Halusin olla mielenkiintoisempi. -Mielenkiintoisempiko?
Olemme poliisiasemalla humalaisen rokkitähden kanssa-
-ja odotamme kuollutta isääsi. Miten voisi olla enää mielenkiintoisempi?
Et ymmärrä. Olin uudessa paikassa ja koulussa.
Halusin suojella äitiä lähiö- mäisyydeltä. Häntä ei ymmärretty.
-Joten tapoit isäsi! -Ella!
-Voisitko jo olla puhumatta? -Älä nyt, Ella.
-Mitä tämä on? -Ella, tämä on isäni.
Olen Calum Cep. Mitä on tapahtunut?
Kun yö laskeutui tummien katujen ylle, kerroin tarinamme.
Halusimme tämän miehen konserttiin, koska hän on suuri runoilija.
Kadotimme rahamme, joten yritimme mennä kuokkimaan hänen juhliinsa.
Seurasimme häntä, ettei hän joudu pulaan.
Muistini pätkii. Sammuin roska- kasaan, ja muistaakseni he auttoivat.
Minun pitäisi olla raivoissani, mutta onneksi ei käynyt pahemmin.
Se on kuin Koiranvuosien koira.
-Se onkin. -Onko ihan oikeasti?
Veljentyttöni rakastaa niitä kirjoja. Olet julkkis.
Molly ei varmasti usko, kun kerron, Negus. Olet Calum Cep, eikö niin?
Antamanne tiedot täsmäävät, joten voitte lähteä. Herra Wolff...
-Saisinko nimikirjoituksesi? -Totta kai.
"Konstaapeli Roselle Stu Wolffilta."
Se siitä sitten. Haluaisiko joku lähteä kanssani juhliin?
Minä haluaisin.
Et voi olla ikuisesti vihainen. Ole kiltti ja anna minulle anteeksi.
-En pysty antamaan anteeksi vielä. -Etkö halua vuosisadan juhliin?
-Minä en ole juhlatuulella. -Olen todella pahoillani.
-Haluat vain pelastaa illan. -En tiedä, mitä tekisin ilman sinua.
-Miksi olette täällä ulkona? -Meitä ei huvita mennä sisälle.
Minä voin viedä teidät hotelliin.
Mennään sitten hetkeksi.
Hei! Siinähän te olette.
Hommataan teille kuivat vaatteet. Pesetän nuo ja toimitan isällesi.
Hän on muuten mieletön. Meistä taitaa tulla kavereita.
-En näe Carlaa. Näetkö sinä? -En.
Voitko uskoa, että olemme Stun vaatteissa?
Ja hänen makuuhuoneessaan.
Juhli nyt vähän. Ole niin kiltti.
-Haluan, että olemme ystäviä. -Niin minäkin.
-Lupaa, ettet enää valehtele. -Lupaan ja vannon.
-Lupaatko? -Lupaan.
Hyvä on sitten.
Olemme Stun huoneessa. Mitä tehdään?
Carla! Olemme etsineet sinua!
-Näitkö hänen ilmeensä? -Hän näytti tosi vihaiselta.
Elämä voi olla niin arvaamattoman kaunista.
-Pelastajani! -Tuossa on Steve.
Tiedän, että olet kiireinen, mutta haluaisin vähän jutella.
En voi uskoa, että tapasimme.
Istun sen miehen vieressä, jonka sanat saivat sieluni kohoamaan.
Mitä tarkoitit sanoilla "ovien takana ihmiset syttyvät loistoon"?
Ei aavistustakaan.
-Sinähän sen kirjoitit. -Elämä on sumuista ja hämyistä.
Se puhutteli minua kuten varmasti miljoonia muita mutta etenkin minua.
-On ilo palvella faneja. -En ole vain fani. Jumaloin sinua.
Kun kuuntelen Always Morningia, panen ylleni harmaan jakun.
Harmaa värisi kuvasti epämääräisyyttä. Olenko oikeassa?
Et. Minä olen oikeassa.
-Näytät pettyneeltä. -Olenkin.
-Minuunko? -Niin.
Olet paras Shakespearen jälkeen, mutten voi keskustella kanssasi.
-Mikset? -Koska herra Wolff on juoppo.
Toivottavasti tämän palauttaminen käy helpommin.
-Sain kotiarestia. -Niin minäkin. Olen ylpeä sinusta.
Nyt Carla saa koston, kun uskotteli, että minusta saa kuolemantaudin.
-Hän hymyilee. -Se on bluffia.
-Minun pitää mennä. Kertokaa sitten. -Pilataan hänen päivänsä.
-Hei, Carla. Oliko hauskaa? -Siinähän se valehtelija on.
-Haluatko kuulla juhlista? -Miksi? Mehän olimme siellä.
-Kaikki tietävät, ettette olleet. -Tiedän, että näit meidät.
Stu Wolff itse kutsui meidät, kun pelastimme hänen henkensä.
-Minun ei tarvitse todistaa mitään. -Nyt ei tarvitse olla voimakas.
Haluatko nähdä kuvia juhlista? Sain hyviä kuvia Stu Wolffista.
-Olimme hänen kanssaan koko illan. -Miksi hän olisi lähtenyt kanssanne?
Isä oli myös siellä, ja heistä tuli hyviä kavereita.
-Sinullahan ei ole isää. -Hänhän kuoli ennen muuttoanne.
Keksitkö näitä juttuja koko ajan? Pidätkö meitä tyhminä maalaisina?
-Näit meidät siellä. -Enkä nähnyt, valehtelija.
Nimesi ei edes ole Lola, Mary.
-Minun ei tarvitse todistaa mitään. -Tiedät, että olimme siellä.
-Voi ei, nyt hän itkee. -Pikkuvauva.
Et saa kirjoittaa mun puheita ylös. Ne on mun...
Anteeksi, opettaja. En pysty jatkamaan. Minulla on asiaa.
Minun pitää tunnustaa, että lainasin Elizan mekkoa viikonlopuksi.
Olen todella pahoillani, mutta en nähnyt muuta vaihtoehtoa.
-Panin sen Sidarthurin juhliin. -Anna jo olla, Mary.
Et olisi mitenkään voinut viedä sitä-
-koska pidän sitä turvassa lukkojen takana tarpeistossa.
-On olemassa keinoja. -Missä se nyt on?
Se on nyt palautettu. Se on ennallaan mutta vähän erilainen.
Hän vie mekon, palauttaa sen ja käyttää juhlissa, jossa ei ole.
Mekko kastui, ja Stu Wolff käski vaihtaa sen kuiviin vaatteisiin.
Eikö Stu Wolffilla ollut parempaa tekemistä-
-kuin huolehtia Mary Cepin vaatteista?
Hän lähetti mekon isäni luo jättimäisellä limusiinilla.
-Hän pitää isästäni ja isän koirasta. -Sitten koira antoi nimikirjoituksen.
Näytän, mitä sain Stulta.
-Tämä on hänen kiertuepaitansa. -Ostat kaiken kirppikseltä.
Tällä nenäliinalla kuivasin hänen kyyneleensä.
Han lupasi lähettää kaulakorun, jonka unohdin.
Vai mekko limusiinissa! Muutenhan sen olisi pitänyt tulla taksilla.
Voisit ruveta koomikoksi. Nyt jatkamme harjoituksia.
-Meillä on vielä paljon tekemistä. -Carla tässä valehtelee.
Olemme ahertaneet niin kovasti tämän esityksen takia-
-enkä anna sinun tuhota sitä.
Meille kaikille alkaa nyt riittää.
Alkaako sinullekin vihdoin riittää?
Vajosin masennukseen, jonka vain Hamlet tuntee.
Kukaan ei uskonut ainoaa uskot- tavaa tarinaani, joka oli totta.
Carlasantineja ei näköjään voi voittaa. Olin kertakaikkisen lyöty.
Olin pikemminkin pulu kuin flamingo.
Ella tuli käymään.
-Minulla on asiaa. -En oikein jaksa.
Älä sössötä. Tiedän, mitä tuo on.
Mitä New Jerseyn kohteliaimmalle tytölle on tapahtunut?
Mitä väliä sillä on? Me tiedämme, että olimme juhlissa ja keitä näimme.
-Nouse ylös. -En voi.
Onko kukaan nähnyt Lola Cepiä?
-Olen oikeasti sairas. Kysy äidiltä. -Älä yritä. Välttelet vain näytelmää.
Voin saada keuhkokuumeen, ja sinä vain syytät minua kuolinvuoteellani.
Et voi tehdä tätä. Kaikki luottavat sinuun.
Vanhempasi ja Sam. Sam tuli koulun tilaisuuteen vain sinun takiasi.
Lola Cep! Elizani! Pois tieltä!
Esityksen alkuun on yksi tunti.
Entä minä?
Elämäni oli kamalaa, ennen kuin sinä muutit tänne.
Kuvittelin, että kaikki aina tekevät kaiken, niin kuin pitää.
Kyseenalaistamatta mitään.
Edessäni oli vain samanlainen aikuisuus kuin vanhemmillani.
Sitten tapasin sinut.
Annoit minulle rohkeutta.
Sinun ansiostasi uskallan olla erilainen.
Älä koske! Olet pelkkä kulissi.
Carla ei voi muuttaa sitä, että olet Eliza, mutta annat hänen voittaa.
Ilmoitin juuri isälle. Soitanko vielä opettaja Baggolille?
Koin juuri ihmeparantumisen.
-Sano yksi asia. Pystytkö siihen? -Olen syntynyt Elizaksi.
Vaihda ensimmäiseen rooliasuun ja lyö kaikki ällikällä.
Saan aina kaiken, minkä haluan.
-Riisu pukuni pois. -Minä olen Eliza.
Nauti esityksestä ja anna ensimmäinen rooliasuni tänne.
-Riisu se mekko! -En!
Riisu se mekko!
-Olen pahoillani. -Onneksi sinä tulit.
-Se menee hienosti. -Pelottaa mutta olen innoissani.
Älä pelkää. Olet varmasti suurenmoinen, Lola.
-Sanoit minua Lolaksi. -Sinä olet Lola. Onnea!
Painakaa näppäintä, lapset.
Et saa kirjoittaa mun puheita ylös. Ne on mun sanoja.
Sano "New York".
-New York, R-kirjaimella. -New Roke.
Et osaa puhua, mutta katsotaanpa, osaatko kävellä.
-Hän onnistui minun ansiostani. -Sinun ansiostasiko?
Minä tein kovasti töitä, etten nolaisi sinua.
Mitä nyt aiot, ystävä hyvä?
Minusta tulee opettaja, sillä se on ihmiselämässä arvokkainta.
Stu Wolff? Tämä on uskomatonta.
-Onko isäni kutsunut sinut? -Ei, mutta saanko tulla sisälle?
Totta kai. En voi uskoa tätä. Tämä on mieletöntä.
Lolan isä sanoi, että hän on täällä.
Tulitko kotiini Lolan takia?
Odota siinä, niin haen hänet. Odota siinä.
En siis saa tulla sisälle.
Katsokaa, kuka tuli käymään luonani.
Katsokaa kuka tuli.
Katsokaa, kuka tuli kotiini.
-Ella, haluan vain... -Lola!
Unohdit tämän luokseni.
Olin kuvitellut tämän hetken hurjimmissa unelmissani.
Jos ei uneksi ihan hurjia, Stun kaltaiset eivät palauta kaulakoruja.
Se on vain käsi.
-Kiitos, että tulit. Miten jaksat? -Selvästi.
Olen katkaisuhoidossa taas kerran.
Joku todella kiltti ihminen sanoi, että olen juoppo, enkä pitänyt siitä.
-Kuulostaa aika rajulta. -Se herätti minut.
Voimmeko joskus jutella upeasta musiikistasi?
Sanot vain milloin.
-Saanko minä sanoa milloin? -Kohtuuden rajoissa.
-Haluatko tanssia? -Ehdottomasti.
Kun on onnellinen, koko maailma on New York.
Unelmat ovat tärkeitä. Ne osuvat kohdalle, kun niitä ei edes etsi.
Sitten on vielä Sam. Kun tajusin tunteeni häntä kohtaan, ajattelin-
-että kun urani oli hyvässä alussa, voisin harkita poikaystävää.
Silloin tajusin, että todellisuus voi olla hauskempaa kuin unelmat.
Voitteko kuvitella, että kaikki tämä tapahtui New Jerseyn Dellwoodissa?